Halfdan viking.
For længe, længe siden var det her en stor by.
Valsgårde.
Vi var et folk.
Delt i to af en kløft.
Forenet af en bro.
Om sommeren delte vi høsten ligeligt.
Om vinteren hjalp vi hinanden med at overleve.
Byens høvding Niels Dragedræber-
- var med sin magiske økse den mest frygtede høvding i hele norden.
Men så døde høvdingen.
Da øksen forsvandt, anklagede Niels' sønner Ragnar-
- og Alarik hinanden for at have stjålet den.
De slog sig ned på hver sin side af broen og begyndte at kæmpe mod hinanden.
Sværd og økser føg om ørerne på dem, og pludselig...
...gav broen efter under fødderne på dem.
Sådan blev vi til Østbyen og Vestbyen.
Og... og så levede vi ulykkeligt til vores dages ende.
Nej, fortsæt!
Jeg fangede ham på den anden side af floden.
- Døde de? - Så havde han jo ikke været her.
Det er en historie, dompap.
Så havde han jo ikke været her, dompap.
- Hvad skete der med høvdingens økse? - Det var et godt spørgsmål.
Gode spørgsmål fører ofte til gode svar. Er det ikke rigtigt, Bjørn?
- Den blev aldrig fundet. - Min far siger, at Alarik har taget den.
Nå, så det siger han? Ja...
Hold styr på din krøbling i stedet for at fylde ungerne med røverhistorier.
- Kom, skynd jer. - Jeg kommer først.
- Helle for sværdet. - Nej, det er mit sværd.
I vil aldrig tro på mig.
Jeg var ved at drukne, og så dukkede den smukke pige op.
Drukneknebet. Ja, den er sikker hver gang.
Så er det nok med jer to. Du sætter vores alles liv på spil.
Tænk, hvis vest havde fået fat i dig. Du har ikke noget at gøre ved floden.
Tag den her på, så du ikke bliver forkølet.
Pas på. Du ved, hvad der sker, hvis man tirrer en bjørn.
- Ej, Espen. - Først får den færten.
Ja, og så snuser den sig frem til sit bytte. Pludselig går den til angreb.
Den kildrer en, til man ikke kan stå på sine ben længere.
Lov mig at være mere forsigtig ved vandet? Du kan jo ikke svømme.
Jeg har lovet din far at passe på dig.
- Du tror ikke, jeg kan noget. - Jo, vel gør jeg det.
Jeg vil bare ikke miste dig.
Sig mig engang. Fortæl så.
Hvad skete der med pigen?
- Hvordan mødtes I? - Ja, lad os nu høre.
Jeg søsatte mit nye skib.
- Altså tomasteren? - Ja. Men...
Hils min far.
Den blev fanget i sivene.
Så dukkede hun op.
Hjælp!
Undskyld.
Det var bare for sjov.
Hvad hed hun?
- Hvad? - Hun havde da vel et navn.
Hallo. Kom frem.
Hvor er du?
- Bliv her, til de er gået. - Hvordan kommer jeg hjem til Østbyen?
Længere oppe ved vandfaldet er der en passage over.
Siger du det til nogen, er du dødsdømt.
- Kom nu frem. - Hvor er hun?
- Jeg kan lugte en østbo. - Her?
Der. Du...
- Der. - Ja, ja.
- Hej. - Var det bare dig? Hvor har du været?
Jeg... ville bare fange en fisk.
- Det må have været en ordentlig krabat. - Den smuttede fra mig.
Hvor var den? Vi har lige set en grævling. En rigtig grimmert.
Men hun havde vel et navn.
Hvad skal man stille op?
Han er nysgerrig. Lad han være. Han klarer sig.
De er ikke døde af sult endnu, men de har skiftet guder.
- Nu har de kun en. - Hvorfor nøjes, når man kan have flere?
- Så de dig? - Nej, nej, nej.
Men Halfdan, smedens knægt, så dem.
- Han var der. - Hvad?
- Nej. Rolig. Jeg fik fat i ham. - Det er godt.
En konflikt med Vestbyen er det sidste, vi har brug for.
Vi har problemer nok.
- Så, så. Kom nu. - Hvad er der sket her?
Det er dine børn, der har spist middag i skoven-
- når nu deres far ikke formår at skaffe mad.
I skoven? Hvad er det lige, de har spist der?
- Røde svampe med hvide prikker. - Fluesvampe. Du spiste ingen.
Jeg spyttede min ud for at se, hvordan det gik.
Det er godt, Hilda.
Din by sulter. Er det ikke på tide, du beder din bror om et lån?
Jeg vil ikke så meget som se på ham, før han leverer øksen tilbage.
Tror du, fars kort passer?
Ja, bestemt.
Han kender havet som sin egen bukselomme.
Han tegnede det, så du kunne vide, hvor han var.
Det var til dig.
Hvorfor tog han mig så ikke med?
Din far efterlod dig hos mig-
- fordi han var nødt til det. Du var hans et og alt.
Så skulle han ikke være rejst.
Tror du, han kommer tilbage?
Den store dag er i morgen. Du har en vigtig opgave, når munken kommer.
Hvad hedder du?
Pump så.
Godt.
- Jeg forstår ikke, at det er så farligt. - Nu skal du høre, hvad jeg siger.
Der er tre ting, du må love.
Et: Bevæg dig aldrig over på den anden side af floden.
To: Bevæg dig aldrig over på den anden side af floden.
Tre: Bevæg dig aldrig over på den anden side af floden.
- Lover du det? - Ja.
- Aldrig. - Ja, sagde jeg.
Skynd jer. Skynd jer.
Kom nu. Skynd jer. Munken er kommet.
- "Pax vobiscum." - Ja. "Pax, pax."
Og hjertelig velkommen til Vestbyen.
Jeg håber, at rejsen... gik godt.
Jeg... Alarik.
Undskyld. Undskyld, må jeg lige... Jeg skal lige forbi. Undskyld.
"Salve."
- "Salve." - "In via bona."
"Certo cito."
- Hvad er det, de snakker om? - Se.
- Jeg har lavet en fløjte til dig. - Tak.
"Pax vobiscum."
"Pax."
Det rene djævelskab.
Det forbistrede bras. Hvorfor kan det ikke bare virke?
- Hej, Espen. - Kom. Så skal du se.
- Du skal hjælpe mig. - Ja, ja.
Jeg tænkte bare lige...
- Hvad siger du så? - Hvad skete der?
Det ved jeg ikke, men var det ikke sjovt?
Det er ikke let at være opfinder i en tid, når alt er opfundet.
Vil man i kontakt med nogen, som er langt væk, og man gerne vil møde...
- Det er smartest at opsøge den anden. - Og kan man ikke?
Se nu her engang.
Og så den her. Så kan det frem og tilbage. Ja...
- Røgsignaler. Den er sikker hver gang. - Tak, Espen.
Ja, ja...
- Slå hårdere. Ja. - Nej...
- Godt. Sådan. - Du er for lille til at skyde.
- Du står i vejen. Gå væk. - Skuldrene.
- Gå væk, sagde jeg. - Min tur.
Vel er det ej. Det bliver det hellere ikke.
Se nu her.
Det er jo ikke for alvor, tøs. Sig undskyld.
Sig undskyld. Kom.
Kom. Så er der rævejagt. Øst mod vest.
Halfdan. Kom her. Glem de pinde. Vi mangler en mand.
Du kan hoppe ind på det dårligste hold: Vest. Her. Vest.
Godt. Øst. Øst. Øst. Øst. Vest. Øst.
- Held og lykke. - Vest. Vest.
- Også mig. - Øst.
- Øst. Vest. - Giv mig en.
Næver og sværd har alle, men øjne i nakken har kun en ægte viking. Jag.
Kom så.
Ja. Kom så.
Ja, fint. Nye haler.
Ikke ud i siderne. I midten.
Kom så. Kom så. Ind i midten. Jag!
Sats noget mere. Kom så.
Godt jagtet. Her, nye haler. Kom. Ny haler.
Kom så. Kom så. Sats.
Slut. Ikke flere. Ikke flere haler. Stil jer op her.
Række op her. Og på række. Her kom. Op på række.
- Hvad laver du? - Du tager aldrig mine haler igen.
- Slip mig. - Du bliver aldrig nogen rigtig viking.
En halvdanskerviking er præcis, hvad du er.
- Hallo. Hvad laver I der? - Han fusker.
Et er, at du er halt, men her fusker vi ikke. Forstået?
- Hvem har flest haler? Gorm? - Tre.
- Odin, Tor, Frej. - Nej. Odin, Tor, Frej.
Odin, Tor, Frej.
At skulle være prinsesse er ikke bare sjov og pjat. Der er ansvar.
Jeg vil ikke være prinsesse.
Nej, men din far har bestemt, at det skal være sådan, så klæd om.
Åh, nej. Nej. Hjælp. Hjælp!
Tag din hætte af.
Skynd dig!
Hvordan gik det?
Det virkede.
- Hvad? - Ikke noget.
- Hvad skete der? - Jeg ville lave lidt røgsignaler.
- Så det var dig, der tændte ild. - Ja, nemlig.
Jeg tvivlede på, det ville lykkes, men nu sidder vi her.
- Dit store fæ. - Jeg vil bare vide, hvad du hedder.
- Jeg hedder Maja. - Halfdan.
Du har noget på kinden. Du bløder.
Så. Alt er godt.
Hvad var det?
Så et bevis på vores tro, skænker vi jer vores sidste får.
Hvad laver de?
De håber, guderne vil hjælpe os med mad.
Hører du os, Frej, så giv os et tegn.
At ofre vores sidste får i stedet for at spise det... Ren galimatias.
Tor.
- Fang fåret. - Kom her!
Kom her!
Nu er det snart nok. Min familie sulter.
Intet fungerer her.
- Jeg bliver så djævlens forbandet. - Også mig.
- Min mave rumler. - Rolig.
Vi er ikke rustet til krig. Vi må sættes vores lid til guderne.
- Dine opfindelser skal redde os. - Ja.
Så må vi håbe, at nogle af dem kan spises.
- Er det sandt? Har I ikke noget mad? - Nej. Hele byen sulter.
Det må jeg tænkte over.
Hør her. Jeg har en ide. Kom.
- Hvad skal vi? - Vent og se.
Kom nu.
Skal vi gøre det sammen, må vi stole på hinanden.
- Hvad? - Spyt nu i hånden.
Ikke så meget pjat. Bare spyt.
Nu har vi aflagt ed. Ingen svigter den anden.
Her har vi så kirken. De må undskylde rodet.
Vi er lige ved at skifte til Jesus.
- Går I altid klædt sådan? - Byen er i gang med at blive kristen.
Vent her.
Skal det ikke vende omvendt?
Kære, Kristina. Hvordan ville det se ud med et kors, der hang omvendt i en kirke?
- Lad nu bare mig. - Ja.
- Korset vender forkert. - Sidder det omvendt, siger du?
I har sat korset omvendt op.
Man skal alt selv.
Kristendommen vil samle hele din by-
- langt stærkere, end du nogensinde har drømt om.
- Av, av, av. "Avnum." - Maja?
Hvad laver du her?
Jeg øver mig. Vi skal tale latin, når munken er her.
"Canis ego sum minima." Jeg er en lille hund.
Ja. Jeg er en lille hund. "Canus..."
Hvis du er sulten, så spis.
Bare spis.
- Her er mad til en hel by. - Eller to.
"Ave Maria, gratia plena cum spiritus sanctus."
Halfdan.
Kom nu, Halfdan.
Opdager de ikke, at maden er væk?
- Hvor er det uretfærdigt? - Ja, det er.
Vi skal ned derhenne.
- Denne vej? - Ja.
- Hvad siger du så? - Ja, det ser fint ud.
Ja. Bagefter kan vi lave en fest for byerne.
Hvis din far havde været her, havde han halshugget mig.
Så I fik altså kontakt? Du ved, hvad man siger.
- Man skal vove... - For at vinde.
Kontakt med hvem?
Med guderne.
- Ja, nemlig. Med ildguden. - Med Hejmdal.
Det var det, han hed. Jeg øver mig på at lave ild, så jeg kan hjælpe.
Men det... Har I været... i kontakt med...
Det er jo... Kom her, gamle dreng.
Nu vender det.
- Det er godt det her. - Ja...
Så...
Se der.
Stå med kroppen den vej.
Du kan ikke bare stå der. Du må bruge armene.
Nej, jeg kan ikke. Jeg kan ikke svømme. Hjælp. Hjælp.
Rolig. Tag det roligt. Træk vejret. Kom nu. Det er fint. Kom nu.
Sigt. Og skyd.
Det går meget godt nu.
Det her kommer du næsten ikke til at mærke. Det går lynhurtigt.
Så...
Jeg giver dig min sidste gris, Frej. Kan der ikke blive en pølse af ham?
Farvel, Øffe.
- Sådan. - Vi mangler bare den sidste kurv.
Jeg orker det ikke.
Så kan du rende og hoppe, dit dovne fæ.
Ragnar lever på håbet.
Han vil hellere dø end vise svaghed over for Alarik.
Tåbelige, stædige mandfolk. Det var bedre før i tiden.
Dengang tog mændene ansvar. Nu har de jo ingen funktion mere.
Det passer på Ragnar. På en prik.
Jeg har hørt, at kvinder førhen prøvede at bo ude og deltes om alt.
- Bo ude? - Ja, ude.
Den ene uge boede hun et sted. Så havde man børnene sammen.
- Deltes de også om vasketøjet? - Ja, de deltes om alt.
Hvor har I meget salt. Hvad bruger I det til?
Ikke noget. Saltet har været der, siden vi var en by.
Uden mad har vi ingen gavn af det.
Kan du se det lille hus der? Det er der, jeg bor med Bjørn.
- Er Bjørn din far? - Ja eller nej. Jeg bor bare hos ham.
- I vil kunne lide hinanden. - Men hvor er dine forældre?
At være høvding indebærer et vist ansvar. Ud over at have jer-
- er jeg jo ligesom en far for hele Østbyen.
Så har du mange munde at mætte. Jeg synes, vi skal deles om alt.
- Dele? - Pligter og ansvar. Skaffe mad.
Ude. Den ene uge har du børnene. Så kan jeg gøre, hvad jeg vil.
Den anden uge har jeg børnene, og så kan du være høvding for byen.
Jeg vil have, at du sender dine vikinger ud og skaffer noget mad.
Jamen der er du jo. Godt.
Nu er det jo sådan, at mit tag et gået i stykker igen.
Jeg vil gerne have, at I ordner det. Du er vel den højest ansvarlige.
Ja, ja, ja...
Jeres by har en masse salt, men ingen mad.
Vores mad rådner, fordi vi ikke har noget salt. Helt gak.
Når øst har fået mad, og vest har fået salt, bliver byerne venner igen.
Det kan man håbe på.
- Så tager vi det sidste i morgen. - Vent.
Her.
- Men det er dine. - Jeg har flere.
- Hilda. - Hvad laver I? Hvem er du?
Hun forstår ikke, hvad du siger.
- Taler hun et andet sprog? - Hun kan kun tale I-sproget.
Ikki sindt?
- Di tiler bire I-spriget. - Ji. Pricis.
- Vi sis i mirgen. - Hilt klirt.
Jeg vil også tale et hemmeligt sprog.
Og Hilda. Lover du ikke at fortælle det, du lige så, til nogen-
-skal jeg nok lære dig I-sproget.
- Jig liver, jig vil ikke sige niget. - Gidt.
- Hej. Godaften, Ragnar. - Godaften.
Ved du hvad? Han har lært mig et hemmeligt sprog. I-sproget-
-som ingen andre kan.
Blob.
- Hvad render du og laver hele dagen? - Ikke noget.
Jeg kan se, der er noget.
- Du har vel ikke været ved vandet. - Jeg har det mærkeligt i maven.
- Har du det skidt? - Det er noget andet.
Det snurrer lidt heroppe. Så er det, som om der flyver sommerfugle rundt.
Rådden fisk. Du har spist rådden fisk.
Nej. Kan du ikke se det? Knægten er blevet forelsket.
Forelsket? Det får man ikke ondt i maven af.
Forstoppet, mener du vel?
- Blib. - Ej...
Jeg synes, vi skal begynde med det vigtigste ord i kristendommen.
- Amen. Kender nogen ordet amen? - Ja, det gør...
Det er et praktisk lille ord. Man kan putte det ind hvor som helst.
Øv jer lidt på hinanden.
Folke.
- Sikke et dejligt vejr. Amen. - Er du meget glemsom? Amen.
Skal vi slås? Amen.
- Nej, nej, nej. - Amen.
Ikke misbruge Guds ord. Sig undskyld.
- Sig undskyld. - Undskyld, at jeg slog dig. Amen.
Som tegn på tilgivelse vender du den anden kind til.
Amen.
Det er godt.
- Er der noget galt? - Nej, det er fint.
Godt.
- Det er ikke værdigt for en konge. - Så lav din egen mad.
Jeg smider ikke noget ud, fordi du kommer med mere, end vi kan spise.
Er der ikke for lidt, er der for meget.
Giv mig den. Salt. Du kan jo skaffe os lidt salt, så vi kan opbevare det.
Der er jo ikke mere nogen steder.
Salt, salt, salt. Alt det kævl om salt.
Du kan jo spørge Ragnar.
Hvem vover at nævne hans navn i mit hus?
Mig. De vil gerne dele deres salt med os.
- Og hvordan ved du, at de har salt? - Det ved alle da.
Da vi var en stor by, tilhørte saltlageret os alle.
Indtil Ragnar stjal høvdingens økse.
Nu sidder Ragnar og troner på alt saltet, mens jeg sidder her-
-og spiser rådden fisk.
Amen.
Hvorfor bliver vi ikke bare venner?
- Med hvem? - Østbyen selvfølgelig.
- Vi er vikinger alle sammen. - Ja, det...
Vi er for forskellige.
De er måske lidt anderledes, men ikke dumme eller onde.
Da jeg var i din alder, havde jeg en ven fra Østbyen.
Men nu... Ja.
Skulle du nogensinde møde en østbo, Gud forbyde det-
-så vil du forstå mig.
Det har jeg allerede.
- Hvad? - Jeg har mødt en dreng fra Østbyen.
Er du klar over, hvad din far ville sige, hvis han fandt ud af det her?
Du sagde selv, at du havde en ven fra Østbyen.
Denne snak er ikke slut.
- Hvorfor er De oppe? - Jeg fandt ikke ro i sjælen.
Nå. Lidt pølse?
- Det plejer at hjælpe. - Tak, men nej tak.
Jeg er bekymret for din datter. Jeg ser hende ikke i kirken.
Det undrer mig ikke. Hun er så balstyrisk som sin mor.
Alarik. Hun er din eneste tronarving.
Hun bliver nødt til at tilpasse sig. Ellers kan din slægt uddø.
Så bliver du fuldstændig glemt.
Så hvad synes du?
Lad mig vejlede hende.
I kloster kan hun studere, til hun har tilpasset sig den kristne lære.
Far. Ved Odin og Tyr, nu skal de få Østbyens stål at smage.
- Hvad tror du lige, du skal? - Plyndre.
- Nej. Du skal være hjemme. - Hvad siger du?
- Vi har talt om det. - Om dine vikinger, ikke dig.
Børn. Nu skal I være hos far. Det bliver sjovt.
Hilda er ude i skoven. Frø skal nok lave stort. Ingen har fået mad.
Så... Hej, hej.
Frida. Frida.
Næste gang, Ragnar.
Odin. Tor. Odin. Tor. Odin...
Godmorgen, unge mand. Nogen har vist sovet godt.
Jeg har sat morgenmad frem til dig.
- Hvis du har det bedre. - Det er bedre.
Halfdan. Skulle du måske prøve at tømme maven lidt?
- Nej, jeg har ikke tid. - Halfdan.
Nu vil jeg vide, hvad du laver.
Jeg fortæller det senere. På ære.
Maja.
- Hilfdin. - Hilda. Hvad laver du her?
Gir in tir. Hvir ir, di vid hvim?
- Ikke her i hvert fald. Kom. - Hvir ski vi hin?
Ingen steder.
Maja. Vent lige. Hvor skal du hen?
- Gudstjenesten begynder snart. - Jeg skal fodre vildsvinene.
Det er vigtigt, at du viser interesse-
- når din far har besluttet, at alle skal være kristne.
Så kom her. Kom.
Hun prøvede at smutte fra gudstjenesten.
Maja. Det må munken undskylde.
Så ses vi jo i kirken, ikke?
Du kan ikke bare stikke af uden at sige noget.
Hvirfir kimmer hin ildrig? Hvir ski vi hin?
- Hjem. - Gid ide. Vi gir hjim.
Mit forslag er, at jeg tager hende med til klostret hurtigst muligt.
Der bliver hun en fortræffelig prinsesse.
Kloster? Jeg ved snart ikke. Er det nødvendigt?
Kristina. Munken prøver bare at hjælpe.
Ja. Den lille frøken er en vildfaren sjæl.
Jeg vil bare hjælpe med at indlemme hende i det kristne fællesskab.
- Lad mig tale med hende. - Jeg taler med min datter.
Jeg vil ikke tale med nogen af jer. Jeg tager ikke til noget kloster.
- Maja. - Aldrig.
Maja...
Pile fra vest.
Er du klar over, hvad der sker, hvis nogen opdager dem?
Jeg fik dem af Maja.
Hvem er det?
Du må love ikke at fortælle det til nogen. Så er alt ødelagt.
Hvad?
Vi har taget mad fra vest, så vi ikke behøver sulte.
Har du stjålet?
Nej, ikke stjålet. Jeg fik maden af Maja. Hun bor der.
Først var hun ved at drukne mig. Da hun hørte, hvor lidt mad vi havde...
Det her er ingen leg, Halfdan.
Forstår du ikke, at hun har snydt dig?
Hun vil fortælle alt til Alarik. Hvad tror du så, der sker?
Når han får at vide, at øst har stjålet hans mad?
Hvad tænker du på? Du har stjålet mad sammen med en vestbo.
Du siger, Maja har brugt mig for at give os skylden.
Der er to ting, de kan i vest: Snyde og slås.
Du må aldrig stole på en vestbo.
- Hvad? - Maja.
- Se nu der. - Du bliver her, Halfdan.
Du bestemmer ikke over mig. Du er ikke min far.
Vent, Maja!
Maja.
Hør lige på mig, Maja.
Det her var dumt lige fra starten. Vi skal ikke være venner.
Jeg troede, vi stolede på hinanden.
Det gør vi.
Jeg ville ønske, at jeg ikke havde forældre, der bestemte.
Jeg ville ønske, jeg havde mine.
Mig har de tænkt sig at sende til et kloster med munken.
Hvad? Så tager jeg med.
Kan vi to ikke være sammen, er der ingen grund til at være her.
Tænk at sejle væk i en båd.
Jeg er ret god til det med både. Det ligger i blodet.
Er du?
- Hvad gør vi så med maden? - Nå, ja.
De må klare sig selv.
- Hvad er der? - Godmorgen. Jeg har information.
Er det noget om at håndtere børn eller søvnmangel?
Nej, det er om smedens knægt.
- Jeg så ham med en fremmed pige. - Nej, ikke nu.
Jamen jeg fandt den her.
Sover du, Maja?
Sov bare. Vi taler i morgen.
- Behøver vi ikke sejl? - Det går nok uden.
Se lige. Heldet følger de tossede. Rigtige vikinger er altid heldige.
- Stoler du virkelig på den der? - Ja. Jeg har fået den af min far.
Han har lavet den helt alene. Se her.
Det vigtigste er, at vi ikke sover ved kanten, hvor solen går ned.
Hvor er din far henne? Og din mor?
Mor hostede så meget en vinter, at hun faldt i søvn og aldrig vågnede.
Og far... Han er derude et sted.
- Tog han bare af sted? - Ja, for otte år siden.
Han var nødt til det, men lovede, at vi ville ses igen.
Han kendte havet som sin bukselomme.
Det er mærkeligt. Hvorfor sker der ikke noget?
- Måske er du ikke vant til små både. - Rent faktisk en smule mindre.
Eller en hel del mindre. Mere hen ad barkbåde.
Nu kan du ikke sove længere.
Hilfdin. Hilli.
Pilse.
Hilli.
Jibi!
Nu må det altså være sådan.
- Far. - Du sidder ikke stille.
Tak.
- Frida. - Vi skulle have hvert sit.
Her er dine ting. Kedlen kan vi deles om.
Det er sådan, man gør, når man bor hver for sig. Jeg er hos mig selv.
- Det virker bare så mærkeligt. - Jig hir findet mid.
Hvad er der? Hold nu på. Jeg taler med din mor.
- En misse mid i skiven. - Det virker lidt mærkeligt.
- Av. - Jeg har fundet mad. Mad!
- Her. Tag en pølse. - Du milde.
Dem her kan man ikke spise, men alt andet kan man godt.
Hvad sagde jeg? Guderne har hørt os, Frida. Tak, Freja. Tak.
- Det må jo tilhøre nogen. - Her. Tag nu en af dem her.
Hvad mon de laver derhjemme?
Tænk, hvis de har fundet maden.
Måske er de blevet venner.
Det kommer vi aldrig til at opleve.
Hvad i al helvede?
Hvad i helvede?
Vend hver eneste sten. Alarik stjæler man ikke ustraffet fra.
Vi skal nok finde den skyldige.
Hele forrådskammeret var lænset.
Hvem mon kan have gjort sådan noget? Har I nogen fjender?
Nej...
Eller...
Lidt til. Lidt til.
Lidt til. Godt. Lidt til. Lidt til. Godt. Fint. Der.
Værsgo. Tag for jer.
Tag for jer, godtfolk. Her giver vi aldrig op.
Bare tag. Kom nu. Spis løs. Guderne har hørt os.
Skal vi ikke se, hvis det er, før vi giver det væk?
Det, man finder, det får man. Det sagde min far altid. Her.
Ragnar. Alarik vil tale med høvding Ragnar.
- Vil Alarik snakke? - Han venter nede ved broen.
Virker det ikke lidt mistænkeligt? Først maden. Nu Alarik.
Du taler jo altid om, at vi skal mødes.
Hej, lilleputte. Kan du huske, at mor kaldte dig for lilleputte?
Hvordan kan man kalde nogen, der er stor som et hus, for lilleputte?
- Hvad vil du? - Det skal jeg fortælle dig.
Jeg vil have min mad tilbage og se dig bede om forladelse på knæ.
- Hvad vrøvler du om? Hvilken mad? - Den, du stjal.
Vi har altid klaret os selv. Det vil vi blive ved med.
Kommer du ikke selv med maden, så kommer jeg og henter den.
- Hallo. - Af sted.
Bliv her. Stop.
Åh, nej...
Hvor er al maden?
Føler nogen sig skyldige, er det nu, de skal stå frem.
Nej? Så er vi uskyldigt anklaget.
Hvad skal vi gøre, hvis de kommer? De, der kan slås, har I sendt væk.
Har Alarik høvdingens økse, er det slut med os.
- Tænk, hvis de kommer. - Hvad skal vi gøre?
Vi skal gøre det, vi altid har gjort.
Vi skal forsvare vores by til sidste blodsdråbe.
Hvis vi ikke gør det, så er det slut med Østbyen.
- Burde vi måske ikke sige noget nu? - Det er for sent. Det gør det værre.
Det var det, jeg sagde om smedens knægt. Jeg så ham med en fremmed pige.
- Måske har det noget med det at gøre. - Hvad så du?
De gav hinanden håndslag ved klippen. Bagefter forsvandt de ind i skoven.
Jeg undersøger, hvor han har sin knægt.
Jeg kan ikke se hende noget sted.
Hvad er der nu med dig?
- Hvad skal vi gøre? - Se det som en mulighed.
I kunne blive kristne alle sammen med en hersker over begge byer.
Det er din bror, Alarik.
Nu går jeg ud og leder efter vores datter.
Giv ham et ultimatum. Sig, han får en dag til at levere det tilbage.
Nu ved jeg det. Jeg vil give ham et ultimatum.
Jeg vil give ham en dag til at levere det stjålne tilbage.
Og så... Hvad skal jeg så gøre?
Så overtager du Østbyen for evigt.
Nemlig. Og øksen.
Der er vist ikke så langt igen.
Det er vindstille. Vi ved ikke, hvor vi er.
Måske skal vi prøve at vende det om.
Måske skal vi i modsatte retning.
Eller også bruger vi ikke kortet og slipper for at dø i denne båd.
- Lærte min far mig.. - Jeg er træt af at høre om ham.
Han har været væk i otte år. Forstår du ikke, at han er død?
Bjørn havde ret. Man kan aldrig stole på en vestbo.
Hvorfor blev du så ikke hos dine østboer?
- Bare jeg aldrig havde mødt dig. - Jeg klarer mig bedst på egen hånd.
Godt. Også mig.
- Hvad laver I? - Bare klap i, smed.
- Hvor er din knægt? - Da ikke her. Hvorfor?
Han var med en fremmed fra vest. Jeg så dem. De efterlod den her.
Så ved du mere end mig. Hvorfor vender I op og ned på min smedje?
Det er bedst for dig, at vi ikke finder noget.
Der er dødsstraf for forræderi.
Er du helt sikker på, at du ikke ved, hvor din haltepeter er?
Jeg har ingen anelse. Han er vel ude i skoven at lege.
Vi kommer igen.
Maja. Vågn op.
Nogen må da have set Halfdan.
Espen.
- Har jeg sovet over mig? - Jeg tror, jeg har gjort noget dumt.
Halfdan er forsvundet. Jeg blev vred. Siden har han været væk.
Slap nu af. Han er mere viking, end man lige tror. Som sin far.
Pigen, der reddede ham fra at drukne, kommer fra vest.
Det var de to, der kom med maden.
- Fra vest? - Ja.
Det er derfra, Ragnar har fået sin mad.
Nu tror alle, at Halfdan er en forræder.
Vi skal finde ham inden de andre.
Nej. Nej, nej, nej...
Hej.
- Stop. Slip mig. - Knyt sylten, møgunge.
Jeg har ikke gjort noget.
Nej, nej. Vent. Jeg kan forklare alt. Vent. Kom tilbage.
Tak, Herre.
Hvor har du været?
Hvad skulle I ude på havet?
Vi skulle stikke af.
Jeg blev meget ked af det. Jeg troede, vi var bedste venner.
Men så... begyndte vi at skændes.
Venner kan tit skændes. Så bliver man venner igen.
Jeg sagde en masse grimt, som jeg ikke mente.
Jeg ved, han aldrig tilgiver mig.
- Selvfølgelig gør han det. - Jeg kan ikke leve uden ham.
Kære barn dog...
Er det så galt?
Man må vist træffe ham Halfdan.
Halfdaner. Halfdan. Kan man hedde det?
Ja. Åbenbart.
Du har indtil solnedgang i morgen.
I min by findes der ikke noget mad, som er dit.
Man skubber skylden fra sig som sædvanlig.
Først stjal du fars økse. Nu har du stjålet min mad.
Så det handler det om. Det var jo dig. Jeg fik aldrig nogen økse.
- Jo, det gjorde du. - Nej, det gjorde jeg ikke.
Hvad så? Hvem tog den?
Det var ikke mig. Det kan jeg sværge på ved Tor.
- Du lyver. - Din stakkel.
Du har til solnedgang i morgen til at komme med min mad!
Ellers er din by et minde blot!
Hørte du det, Ragnar?
Du skal nok få fisk, hvis du tager den her.
- Hvordan gik det? - Jeg skal dræbe den skiderik.
Om det så bliver det sidste, jeg gør.
Han skulle have holdt sine naller væk.
Vi har fanget en østknægt i byen.
- Jaså? Hvor er han? - I fangehullet.
Det er en god årstid at sidde i fængsel, skal du vide.
Om vinteren vil man nødig sidde i fængsel.
Jeg skulle være blevet i smedjen. Jeg bliver aldrig nogen rigtig viking.
Sådan plejede jeg også at tænke. Så tænkte jeg: Det vender nok snart.
Det er ikke lige din dag. Snart kommer din høvding Ragnar.
Ragnar? Hvorfor det?
Han har lænset Alariks forrådskammer. Han har til solnedgang.
Ellers overtager vi hele Østbyen.
Det bliver en rigtig overraskelse, kan du tro.
Hvis det ikke lykkes for dem at skræmme ham.
Alarik begiver sig aldrig ud i en kamp, han ikke kan vinde.
- Nej, hvem gør dog det? - Ja, hvem?
Hvor er jeg tørstig. Er der noget at drikke?
Det er kun, fordi du er en flink ung mand, selvom du kommer fra øst.
Vand. Har vi noget vand?
- Hvor ved vi fra, at han er fra øst? - Det sagde han.
Det er typisk østboer.
Nu er der ikke mere vand.
Se selv.
- Hvem holder vagt ved knægten? - Det gør jeg.
Han var tørstig. Jeg ville hente vand.
Er der noget?
Satans.
Gør det ondt?
Ud at finde knægten.
Vagter! Knægten er stukket af!
- Hilfdin. Hvir hir di viret? - Hilda.
- Jeg har en opgave til dig. - Indilig.
Vi må sørge for, at Alarik får sin mad tilbage.
Den er væk. Hvordan?
Miden ir i miven. Mims.
Har I spist den? Hvad?
Han kan jo ikke svømme. Han må være på land.
Hvad med pigen fra Vestbyen? Måske løb han derover.
Der ville han ikke overleve en dag. Jeg tror, han er ude i skoven.
Når man taler om vikingerne, så kommer de.
Jeg har ikke lukket et øje.
Hvor... Hvor har du været?
- Jeg har gjort noget virkelig dumt. - Man skulle tro, I to var i familie.
De leder efter dig, Halfdan.
Kom.
- Undskyld, jeg blev gal. - Det var også dumt af mig.
Du havde jo ret. Jeg er ikke din far, selvom det kan føles sådan.
Nu forbereder Alarik sig på at blive konge over begge byer.
Du gode Tor. Vi kan aldrig klare os mod Alariks vikinger.
Der er en god ting. Alarik går aldrig ind i en kamp, han ikke kan vinde.
- God ting? - Det gør det ikke meget bedre.
Jo, med jeres hjælp.
- Vores? - Ja.
Det er vigtigere at bruge skjoldet end sværdet.
Det er ren gak. Vi kommer til at dø.
Nej, først griner de ad os. Så dør vi alle sammen.
Jeg har en ide til, hvordan vi kan forsvare os.
Skal vi forsvare os med ideer, Espen? Lad os ordne det her.
Tys, Grimulf. Hvad mener du? Kom bare, Espen.
Tag den store derovre.
Det er min. Den plejer jeg at slås med.
Gå over og sig farvel.
- Hvad sker der her? - Østbyen har stjålet mad.
Østbyen?
- Nu skal Alarik have hævn. - Hvor er min far?
Han gør sig klar til kamp.
Har du set Alarik? Han skal vide, at det er en misforståelse.
- Misforståelse? - Han tror, Østbyen har stjålet maden.
Det er det ikke. Det var mig og Halfdan. Vi ville bare hjælpe.
Jeg tror, at jeg så ham herhenne. Kom.
Tænk, hvis der blev krig på grund af en misforståelse.
Hvis bare Ragnar og Alarik får at vide...
Ingen åbner den dør uden min tilladelse. Forstået?
Hallo. Luk mig ud!
Fint. Godt.
- Jeg klarer den. - Det er godt.
Tænk lige, at du af alle mennesker skulle møde en prinsesse.
Hun er helt almindelig.
Og der.
- Er vi færdige nu? - Ja. Nu er vi færdige.
Jeg vil give hvad som helst for at se Alariks fjollede fjæs.
At Østbyen kunne...
Tænk, hvis det mislykkes.
Så er det hele min skyld.
Intet er din skyld.
Kom.
Det er min skyld, at byerne er fjender, ikke din.
Jeg troede, at jeg gjorde noget godt, da jeg gemte den her-
-men det gjorde bare sagen værre.
Til sidst rev de broen ned.
Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle.
Jeg turde ikke sige det til nogen... ud over Espen selvfølgelig.
Den, der er mest viking af os, er dig, Halfdan.
Ved du hvad?
Den lå bedre der end i hænderne på en høvding.
Bjørn.
Du er min far.
Mod broen!
Kan nogen høre mig?
Åbn nu.
Kom nu. Luk mig ud.
Så du kommer alene?
Der bliver ingen krig, så længe du holder dig på din side.
Afleverer du maden tilbage?
Så er der ingen vej tilbage.
Nu.
Vi vil forsvare vores liv til sidste blodsdråbe.
Harald! Einar!
- Det virker. - Hvor godt.
- Godt. - Fortsæt. Fortsæt.
Nej...
Nu skal dit hoved rulle, Ragnar.
Vagt. Åbn.
De kommer.
- Fjern dukkerne. - Til våben.
Jeg skal nok sørge for, at du bliver straffet. Forræder.
Hvad har du der?
Høvdingens økse.
Når Ragnar hører om det her, vil du fortryde det.
Lige nu føles det faktisk omvendt.
Bøh!
- Jeg kan ikke svømme. Hjælp. - Hej, hej.
Stigerne!
- Det var mig! - Stop!
- Det var mig, der stjal det hele. - Øksen.
- Umuligt. Den er jo væk. - Det er jo østknægten.
Jaså? Tag ham. Han skal straffes med døden.
Et skridt til, og jeg slipper den.
Fra nu af hjælpes vi ad. Som før.
Alt i vest tilhører øst, og alt i øst tilhører vest.
Hit med øksen. Det er min. Der er intet i din by, som jeg vil have.
Det bestemmer du ikke.
- Pas dig selv. - Nu er jeg træt af jer to.
Hvorfor kan vi ikke være sammen?
Er knægten den eneste, der er kvik nok til at forstå det?
Kom så. Giv hinanden hånden.
Aldrig.
- Torskepander. - Det synes vi alle.
Det er slut med at være så barnlig.
Nu slår vi en streg over det her. Giv mig sværdet.
Sværdet. Nu.
Kom så. Giv mig det. Du gør, som jeg siger nu.
- Kniven. - Også dig. Kom nu.
Slip. Gør, som jeg siger nu.
- Fint. - I vil blive kristne alle sammen.
Om I vil det eller ej.
Slip mig, siger jeg.
Guds planer er for store til, at en lille skvatling skal spolere dem.
Kast øksen herover.
Du slipper min datter.
Munk. Det her kommer du til at fortryde.
- Kast øksen herover. - Du skal ikke gøre det.
Maja. Nej...
Maja.
- Maja. - Så gør dog noget.
Man skal vove for at vinde.
- Han kan jo ikke svømme. - Halfdan.
- Nej.
Skål.
- For Østbyen. - For Vestbyen.
Skål!
Kom, Halfdan.
Ja, ja, ja... Det er min dreng.
Jeg har aldrig set magen til mod. Alene mod byernes høvdinge.
Du klarede den. Som en rigtig viking. Halfdan viking.
Det må jeg sige. Hvem havde troet det? Jeg var fuldkommen paf.
Halfdan. Kom.
Hvor vi fester i dag.
Hvad var det, jeg sagde? Forelsket.
- Forstoppet. - Nej, det er tydeligt.
Skål.
Vi har tænkt at få et barn mere til pigerne. Nu vi er mere sammen.
Eller hvad, Ragnar?
Nej, den er komplet ubrugelig. Tag du den bare.
Kom. Lidt hurtigere, tak.
- Er vi kvit nu? - Ja, nu er vi kvit.
Har jeg noget på munden eller...
Nu har du.
- Måske skulle vi sejle en tur igen engang. - Nej.
- Jo, måske, men så styrer jeg. - Javel, hr. kaptajn.
A. Jacobsen www.btistudios.com